Kom nu!
Kom nu, Abraham.
Kom så. Af sted. Kom nu!
Den røde stjerne i Skorpionen er væk.
Antares er der ikke længere.
ANDEN DEL CLAIRE
Din søster kan bare ikke noget selv.
Hej, skat. Hvordan har du det?
Bare gør, som jeg har sagt. Taxien venter nede på gaden.
Det har jeg sagt.
- Bare luk døren op og sæt dig ind. - For meget!
Bare sæt dig ind i taxien, skat.
Ring tilbage, hvis du ikke klarer turen ned til taxien.
- Nej, vi betaler, når du kommer. - Ja, vi får se.
Jeg elsker dig, skat.
- Hun er min søster. - Helt ærligt.
Hun har en dårlig indflydelse på dig og Leo.
- Hun er syg. - Ja, ja.
Har du været på nettet igen?
Claire, du lovede.
- Jeg er bange for den dumme planet. - "Den dumme planet".
Den vidunderlige planet, mener du.
Først var den sort. Nu er den blå.
Den blokerede Antares og skjulte sig bag solen.
Det bliver vores livs mest fantastiske oplevelse, skat.
Den er her om fem dage, og den rammer os ikke.
Den ramte ikke Merkur eller Venus, og det vidste vi, den ikke ville.
Den rammer heller ikke Jorden, og det ved vi også godt, den ikke gør.
Claire, se på mig. Skat, du må stole på videnskabsmændene.
- De siger, at den rammer os. - Ikke de rigtige videnskabsmænd.
Dommedagsprofeterne vil bare have opmærksomhed.
De rigtige videnskabsmænd siger, at Melancholia passerer lige forbi os.
Og det bliver det smukkeste syn.
Gid du dog ville overvære det i teleskopet sammen med mig.
- Kom nu. - Nej, jeg må hellere lade være.
For fanden da!
Hvornår skal vi lave de huler, Tante Bomstærk?
Ikke lige nu, skat. Det gør vi senere.
Hun sover stadig.
Ja, men nu skal hun altså op.
- Hvad laver du? - Farsbrød.
- Farsbrød? - Ja.
Hvis det ikke kan få hende op, er der ikke noget, der kan.
Nu skal du vågne, Justine. Du skal ikke sove mere.
Jeg laver et dejligt karbad til dig. Det elsker du jo.
Det bliver dejligt. Det lover jeg.
Kom så.
Jeg vasker dig, okay? Bare løft foden.
Kom nu. Ja.
Løft foden.
Det er bare et bad.
Du trænger til at blive vasket. Ikke?
- Jeg er så træt. - Prøv nu.
- Jeg kan ikke. - Justine, det bliver dejligt.
Se bare.
Det er et dejligt bad.
Justine, kom nu.
Godt. Så har vi øvet os til i morgen.
Og jeg har en overraskelse til dig til aftensmad.
Kan du lugte det?
- Farsbrød? - Surprise!
Det smager af aske.
Så, så, skat.
Tante Bomstærk græder.
Vil du op igen?
- Må jeg godt gå fra bordet? - Spis en mundfuld til.
Se.
Det er en planet, der har gemt sig bag Solen.
Nu passerer den os snart.
Det hedder et flyby.
Det skal du ikke skræmme Tante Bomstærk med nu.
Hvis du tror, jeg er bange for en planet, er du for dum.
Hej.
Det er bare noget, vi får brug for, hvis Melancholia kommer rigtig tæt på.
Jeg ville sætte pris på, at du ikke sagde noget om det til Claire.
Der skal ingenting til at skræmme hende.
Kom nu, Justine.
Sådan.
Gå nu ud med ham, Justine.
Justine, gå så ud med ham!
Kom nu.
Kom nu! Kom nu!
- Lad være med at piske ham. - Kom så!
Justine, lad være med at piske ham!
Stop!
Der er den. Der er dit flyby.
Sådan...
Næ nej. Ikke røre ved instrumentet.
Kom, Leo.
Se.
Vores søn har opfundet et vældigt fint apparat.
Hvis man tilpasser wiren og retter det mod planeten fra brystet -
- kan man se, hvor hurtigt den nærmer sig -
- og bagefter hvor hurtigt den fjerner sig.
- Leo, hvad glæder vi os til? - I morgen aften.
Nemlig.
- Ih, hvor fantastisk. - Helt fantastisk, ikke? Lad mig se.
DØD
JORDEN OG MELANCHOLIA DØDSDANSEN
MELANCHOLIAS BANE JORDENS BANE
John!
Jeg kommer nu.
Vi er forberedt på det her. Strømmen kommer igen om et par dage.
Claire...
I morgen aften passerer Melancholia forbi os.
- Og så får vi den aldrig at se igen. - Så den rammer os ikke?
Aldrig i livet.
Men hvad nu, hvis dine videnskabsmænd har regnet forkert?
Det har de ikke.
Lover du det?
Ja, selvfølgelig.
Det lover jeg.
Nu stiger den op igen. Ligesom Månen.
Det er på grund af Jordens omdrejning.
Præcis som de sagde, den ville.
- Hej. Er du sulten? - Nej tak.
- Er du okay? - Ja.
Har du tænkt dig at tage livet af os alle sammen?
- Jeg må hellere tage dem. - Du rører dem ikke.
Du rører dem ikke.
- Justine, du skal i bad. - Jeg har været i bad.
- Har du? - Ja. Jeg er meget ren.
Lillefar er ikke mødt på arbejde.
Han har ikke skrevet nogen seddel om det. Jeg har prøvet at ringe til ham.
Men der er noget i vejen med telefonen.
Det er aldrig sket før -
- at han bare er blevet væk uden varsel.
- Har han familie? - Han bor i landsbyen.
Jeg ved ikke, om han har familie.
Måske har han brug for at være sammen med dem nu.
Den passerer forbi os i aften.
- John tager det ganske roligt. - Beroliger det dig?
Ja, selvfølgelig. John sætter sig ind i tingene. Det har han altid gjort.
Jorden er ond.
Der er ingen grund til at sørge over den.
- Hvad? - Der er ingen, der vil savne den.
Men hvor skal Leo så vokse op?
Jeg ved bare...
Livet på Jorden er ondt.
- Måske er der liv et andet sted. - Nej, der er ej.
- Hvor ved du det fra? - Jeg ved bare ting og sager.
- Ja, det har du altid bildt dig ind. - Jeg ved, vi er alene.
Det tror jeg ikke, at du ved noget som helst om.
678.
Bønnelotteriet.
Ingen gættede, hvor mange bønner der var i flasken.
- Nej, det er rigtigt. - Men jeg ved det.
678.
Det kan godt være, men hvad beviser det?
At jeg ved ting og sager.
Og når jeg siger, vi er alene...
...så er vi alene.
Der er kun liv på Jorden.
Og ikke ret meget længere.
Jeg må blive oppe til midt om natten i dag.
Når planeten flyver forbi os, må jeg se det i teleskopet.
Ja, selvfølgelig, skat.
Men tror du, du kan holde dig vågen? Du sover ikke så meget for tiden.
Det kan jeg godt. Ikke også, Tante Bomstærk?
- Kan jeg ikke også? - Jo, selvfølgelig kan du det.
Klokken er elleve. Den er her snart.
Leo, lille skat.
Nu skal du vågne, Leo.
Leo.
Leo burde se det her.
Du gode gud.
Sådan.
Prøv at se.
Er du bange?
Nej, den ser...
- Den ser venlig ud. - Ja!
Det er jo det, jeg har prøvet at få dig til at forstå.
Du gode gud.
Jeg vil gerne udbringe en skål.
For livet.
For livet? Hvad mener du med det?
Du sagde, der ikke ville ske noget.
Der var jo ikke nogen grund til at skræmme jer.
- Siger du, at vi var i livsfare? - Nej, jeg siger... Nej.
Men med udregninger af sådan en størrelsesorden er der en fejlmargen.
Det er bare det, jeg siger.
Undskyld.
Det er ikke sjovt længere.
Den er på vej væk.
Man kan bare ikke se det med det blotte øje.
Kom her.
Sæt den mod brystet.
Ret den op mod planeten. Hold fast.
- Passer det? - Ja.
Om fem minutter er den blevet mindre.
Claire...
- Jeg kan ikke få vejret. - Slap af.
Den har taget lidt af vores atmosfære, så vi bliver stakåndede et stykke tid.
Træk vejret stille og roligt.
Træk vejret.
Træk vejret. Sådan.
Bare træk vejret stille og roligt.
Sådan.
Må jeg ikke nok se efter nu?
Jo, selvfølgelig.
Den er mindre.
- Selvfølgelig er den det. - Den er mindre.
- Ja, selvfølgelig.
Den fjerner sig fra os med over 95.000 km i timen.
Jeg har været så bange.
Kom her.
Mor.
Jeg skal holde mig vågen.
Jeg vil kigge i teleskopet.
Træk vejret stille og roligt.
Vil du ikke nok være glad?
Hvis jeg tør, tør du også.
Jeg er glad for, at du er glad.
Du har det nemt, ikke?
Du forestiller dig bare det værste, der kan ske.
Ja, Claire. Indimellem er det nemt at være mig.
Hej, skat.
Er der noget, du vil have? Ikke noget at drikke?
John! John!
Jeg kan ikke finde John. Ved du, hvor han er?
Nej.
Jeg sidder lige og lytter.
Der er noget, der er forandret.
Hestene. De er faldet til ro.
John.
Godmorgen, mor.
Tag et tæppe på.
Justine, der er morgenmad.
- Hvor er John? - Han er redet ind til byen.
Hvorfor tog han ikke bare bilen?
Abraham trængte til en ridetur.
Du rider jo aldrig på ham.
Kom. Justine.
Kom så!
Claire...
Claire, for fanden. Hvad?
Claire... Claire!
- Hvor skal du hen? - Ind til landsbyen.
Det her har ikke noget med landsbyen at gøre.
Sæt dig ind!
Jeg vil gerne have, at vi er sammen, når det sker.
Måske udenfor på terrassen.
Hjælp mig, Justine. Jeg vil gerne gøre det her rigtigt.
Du må hellere skynde dig.
Måske kunne vi drikke et glas vin sammen.
Vil du have, jeg skal drikke et glas vin på din terrasse?
Ja. Vil du gøre det, søs?
Hvad med en sang?
Beethovens niende.
Noget i den dur?
Skal vi også tænde nogle stearinlys?
Vil du have, at vi går ud på din terrasse og synger en sang -
- og drikker et glas vin? Alle tre?
Ja. Det ville jeg blive glad for.
Ved du, hvad jeg synes om din plan?
Nej.
Jeg havde håbet, du måske ville kunne lide den.
Jeg synes, det er en lorteplan.
Justine, kom nu.
Jeg vil bare have, det bliver lidt godt.
Godt?
Hvorfor samles vi ikke ude på lokummet, for fanden?
- Godt, så gør vi det ikke. - Du kan fandeme tro, vi ikke gør det.
Nogle gange hader jeg dig bare så meget, Justine.
Jeg er bange for, at planeten rammer os alligevel.
Det skal du ikke være.
Vel?
Far sagde, at så var der ikke noget at gøre. Ingen gemmesteder.
Hvis din far sagde det -
- så er der noget, han har glemt.
Han har glemt den magiske hule.
Den magiske hule?
Ja.
Er det noget, alle kan lave?
Tante Bomstærk kan.
Nu går vi ud og finder nogle pinde.
Hold mig i hånden.
Luk øjnene.
Tekster: Helle Schou Kristiansen Dansk Video Tekst